Milí švýcarští čtenáři,
jsme nezisková organizace Kunštát PRO FUTURO o.p.s. v České republice. Naše práce spočívá především ve snaze vytvořit vhodné životní podmínky pro postižené...., naučit je samostatnému, důstojnému životu. Často jezdíme do vaší země, kde se v různých vašich zařízeních učíme, čerpáme inspiraci a hledáme zkušenosti... Na tuto práci se nám podařilo získat finanční podporu v rámci grantových projektů, mimo jiné například česko-švýcarské spolupráce. Rádi bychom se s vámi podělili o naše zážitky a zkušenosti z Muntelier. Chtěli bychom vás také upozornit na člověka, který si zaslouží snad největší díky nejen nás, které inspiroval, ale hlavně všech lidí, které uvedl do plnohodnotného života.

V rámci projektu mohla naše nezisková organice Kunštát PRO FUTURO o.p.s. zorganizovat (kdy) cestu pro lidi pracující v našem regionu v sociálních službách do Švýcarska. Naším cílem bylo navštívit zařízení, která i ve Švýcarsku jsou něčím výjimečná. Z několika navštívených institucí nás nejvíce oslovil SSEB (navrhuju rozepsat) v Muntelier. 
V tomto zařízení jsme si snad nejvíce uvědomili, jak veliké možnosti mají lidé s mentálním postižením ve Švýcarsku. Hned při prvním setkání nám bylo jasné, že pan ředitel Cyprian Eggenswiler je člověk na svém místě, ví co chce, a hlavně - své myšlenky umí převést do praxe. Krédem tohoto zařízení je -  mám právo na práci a samostatné bydlení. 
Brzy jsme mohli vidět, že toto krédo je naplněno bezezbytku. Navštívili jsme žehlírnu, montážní dílnu, dílnu na výrobu dekoračních předmětů, výrobu součástek, prádelnu a restauraci, která vaří pro pracovníky v chráněných dílnách i pro veřejnost. Všude kolem nás najednou nebyli lidé s mentálním postižením, ale pracující, kteří ke svému důchodu dostávají plat a jsou náležitě pyšní na to, že pracují. A je to na nich také vidět. 
Jejich práce má totiž smysl. To, co vyrábí, bude možná součástí nového auta BMW, vyprané a vyžehlené prádlo je pro zákazníky ze širokého okolí, do restaurace chodí lidé z vesnice... Zakázky nedostávají na základě dobročinnosti, ale proto, že jejich práce je kvalitní, levná a přesná. Po práci jdou do svých domovů, za sportem, za zábavou.
Jejich život se v ničem neliší od života ostatních.
Samostatnými se samozřejmě nestanou den ze dne. Součástí zařízení je škola nezávislosti, kde se učí, jak uklidit, uvařit, hospodařit s penězi, být zodpovědný sám za sebe, poznat své schopnosti, ale především umět využít volný čas, neupadnout do izolace. Mají možnost žít v internátě, chráněném bydlení, nebo, pokud jsou zcela nezávislí, samostatně.
Odpoledne nás pan ředitel zavezl do vesničky Keaers za Muntelier, kde jsme mohli obdivovat nadstandardní chráněné bydlení pro několik osob s těžkým postižením a s kombinovanými vadami. Nadstandardní je především v tom, že člověk v závěru života žije život co nejvíce plnohodnotný. Může se zdát, že takový člověk příliš nevnímá, přesto s ním jezdí na procházky, do obchodu, ke kadeřníkovi, a i když slovy už nic nevyjádří, v jeho očích vidíte, že je št'astný. 
Z vyprávění pana ředitele vyplynulo, že celé SSEB je v rámci Švýcarska ojedinělé. Z pohledu cizince jsme také pozitivně hodnotili existenci invalidní pojišt'ovny, která funguje ve Švýcarsku již asi 40 let a z jejíchž peněz lze zajistit potřeby postižených. 

Byli jsme uchváceni novými poznatky a domů jsme si vezli inspiraci, kterou se chceme pokusit uvádět do života. Základní teze jsou tyto: práce je dobrá, je součástí lidského života – každý, kdo může, pracuje. Nejsou zde pochybnosti, není se na co vymlouvat.
Postižený člověk je brán jako celek. Učí se nejen pracovat, obstát v okolním světě, ale obstát i sám před sebou. Poznává své chyby, učí se z nich a pracuje s nimi.
A nyní to, co u nás vůbec není samozřejmostí: S postiženými pracuje ten, kdo s nimi chce pracovat, ne ten, který nemá jinou volbu zaměstnání.
Pokud se nám podaří alespoň něco z tohoto přenést do České republiky, budeme moci říct, že náš projekt byl úspěšný a smysluplný.

Mgr. Zdenka Popelková, 
Předsedkyně Kunštát PRO FUTURO, o.p.s.